Přesně týden po úspěšném vstupu do sezony čeká panteří muže druhá zkouška. V Poháru vyjedou ke třetímu kolu do Předměřic nad Labem, kde vyzvou v boji o postup divizní Všestary.
První letní turnaj s panteřím zastoupením letos podstoupili mlži, kteří vyrazili do Náchoda se dvěma družstvy – mladší z nich obsadilo páté místo, zkušenější sestava pak odjela do Prahy se stříbrnými medailemi.
Do Náchoda nakonec vyrazilo 16 statečných, ještě statečnější ale byli bez debat jejich rodiče, kteří své ratolesti dovezli na hlavní nádraží ještě před úderem šesté hodiny ranní, tedy včas, kdy i bdělejší stvoření než trenéři potřebují k nastartování průměrně tak 4-5 ranních káviček. Cesta naštěstí proběhla v poklidu, skoro se až zdálo, že se v inkriminovaném vagonu vyspala i jiná kupé než ta naše (pro zpáteční cestu v otevřeném vagonu už tohle pravidlo neplatilo, naštěstí pro nás byla většina spolucestujících benevolentní), po příjezdu do promrzlého města (předpověď tentokrát lhala) se tedy mohlo jít na věc.
O jediném našem medailistovi a hodnotě jeho ocenění rozhodl hned úvodní zápas, kde rozespalí a nerozehraní Panteři padli s aktivně hrající Mohelnicí. Zbytek turnaje se přitom nesl z jejich strany ve velmi suverénním duchu – parta kolem brankáře Máry Filipa všem dalším soupeřům nadělila buď pořádný nášup gólů, nebo rovnou debakl, a i díky téměř padesáti brankám tak mohla slavit zasloužené stříbrné medaile – cíl byl ale přeci jen ještě o stupínek výš.
To druhá parta, kterou kromě mlžů tvořil i trojlístek elévů, naopak začala svou cestu turnajem na jedničku díky vysokému skalpu Nového Města. Následovaly sice porážky od Mohelnice a druhého panteřího celku, doslova vydřené vítězství nad nepříjemným Lanškrounem ale stále dávalo šanci na medailový úspěch. Jenže jak to tak bývá, velká a cenná vítězství berou hodně sil a to se na tomhle omlazeném výběru projevilo dvojnásob, takže závěr skupiny proti České Skalici a Rtyni přinesl dvě porážky, které znamenaly konečné páté místo.
Celá panteří smečka ale zaslouží i tak pochvalu, protože odehrát turnaj po vstávání ve čtyři hodiny ráno a téměř tříhodinovém cestování chce pořádnou dávku sil, obzvlášť když se formátu 3+1 někteří nedotkli přes dva roky. Stříbro pro družstvo BLACK je pak určitě jen předzvěstí toho, na jaké placky se můžeme po zbytek léta těšit. Díky za vzornou reprezentaci!
Autor: Tomáš Pauček